-
DLE POVÍDKY JOSEPHA CONRADA "AMY FOSTEROVÁ"
- Koukej, mami, moře. - Ano, moře.
Odtud pocházíš.
Amy! Amy!
Amy...
Mé dceři se přitížilo. Chce, abys přišla.
Poslal jsem pro dr. Kennedyho.
Hyje!
Nebojte se, slečno Swafferová, zůstanu tu s vámi.
Díky za pomoc, Amy. Už tě tu nepotřebujeme.
Chtěla jsem tu zůstat přes noc, pane.
Bude-li to nutné, zůstanu tu já.
Pan doktor se o mě postará, Amy.
Bůh ti žehnej.
Doktore! Byl jste k ní zbytečně tvrdý.
- Ona umře, mami? - Je u ní doktor Kennedy.
- Kdo to je? - Pojď, hochu.
Proč ji tak nenávidíte?
Myslíte si jako ostatní, že je hloupá?
Nehodlám se Amy Fosterovou zabývat.
Je tu nebezpečí gangrény.
Musím odstranit zasaženou tkáň, jinak byste dnes zemřela.
To mě snad opravňuje k tomu, abych byla poněkud troufalá.
Vy se sice nechcete Amy zabývat, -
- ale mě by uklidnilo, kdybych znala celý její příběh.
- Mám-li zemřít... - Nezemřete!
To nedopustím.
Třeba se mi tím uleví. A vám taky.
Nikdo asi neví, jak to přesně bylo.
Ale já o tom snad vím víc než ostatní.
Říkal o sobě, že je horal -
- ze zapadlé vsi v Karpatech.
Říkali mu Janko.
Jeho rodiče prodali krávu a pole, aby měl peníze na cestu.
Janko s sebou vezl jejich naděje a sny o lepším světě.
O zemi svobody.
Nazval ji Zemí ryzího zlata.
Amerika!
Janku...
- Janku, tady jsem! - Štefane!
- My máme ale štěstí! - My?
Na shledanou, na shledanou!
Cesta byla dlouhá a úmorná.
Janko a jeho společníci jeli v dobytčích vozech.
Ve špíně, o hladu a v zimě.
Konečně dojeli k lodi, na které měli přeplout oceán.
HAMBURG, NĚMECKO
Štefane!
- Štefane! - Na shledanou v Americe!
- Do Ameriky! - Do Ameriky!
Vezl si s sebou alespoň svůj sen.
- Jenže prožíval noční můru. - Než potkal Amy Fosterovou.
Osud je nevyzpytatelný a nelítostný, slečno Swafferová.
A vy obviňujete Amy z přivolání té bouře. Jako všichni.
To byste mě urazila.
Pověry o čarodějnicích se mi z duše protiví.
Ale nepopírám, že mi Amy vždy připadala podivná.
Její příchod na svět provázel rodinný skandál.
Od dvanácti let musela pracovat na Smithově farmě.
Přiznám se, že pro mne byla vždy záhadou.
Ale nikdy jsem Amy nepovažoval za čarodějnici nebo hloupou.
Hyje!
Tome, Williame, rychle! Přiveďte koně z louky.
To je ďábelský vítr!
Tome, zažeň prasata!
Amy? Amy Fosterová!
Co to k čertu...?
Amy!
Proč jsi tu potmě? Uvař panu Smithovi silný čaj.
- Co se děje? - V zálivu ztroskotala loď.
Moji chlapci, moji chlapci!
Kde jsou mí zlatí chlapci?
Nenaříkejte, to nejsou oni. Byla to loď s přistěhovalci.
Žádná z našich...
Chvála bohu. Chvála bohu!
- Mlčte, vdovo Creeová! - Za tohle mě moře ztrestá.
- Padne na mě prokletí! - No tak...
- Budeme všichni prokleti! - Ticho!
Nikdo nebude prokletý! Nikdo z vás.
Ale v tento smutný den musíme splnit svou povinnost.
Dámy... Postarejte se o ni.
My ostatní se pustíme do práce.
Zachránil jste někoho, doktore?
Podíval jsem se na všechny. Není mezi nimi jediná živá duše.
Nepoznal jsem klidu ani míru -
- ani odpočinutí, a přišla bouře.
Tady už nic nezmůžu.
Tyto duše jsou nyní v Tvých rukou.
Neduhy živých mají přednost před mrtvými.
Amy... Proboha, zajisti ty dveře!
Běž od toho okna.
Williame, Williame!
Na dvoře je nějakej divoch!
- Co se děje? - Je tam šílenec.
Kristepane! Já toho lotra zaženu.
Já mu dám, strašit ženský!
Já ho srovnám.
No tak, vylez!
Klid, kamaráde.
Počkej... musíme se domluvit.
Děkuju vám, pane, že si můžu u vás odpočinout.
- Jsem dobrý člověk. - Dobrá, tak jdeme.
Nejsem žebrák, jsem na cestě.
- Kristepane! - Nech ho!
Ne!
- NechtěI nikomu ublížit. - Jdi domů, děvče.
Domů, hned! Máš práci.
Dokážeš to sníst?
Hodná paní...
Děkuju, že jste hned přišel.
- Blázní jako zajíc v březnu. - Březňáky jsem už dlouho neviděI.
Ale stejně mi nepřipadali jiní než ostatní zajíci.
Abyste mi rozuměI... Jako všichni tady si myslím, -
- že ten netvor utekl z nějakýho blázince.
Rád bych slyšel váš názor. Ale pozor, maniaci bejvaj Istiví.
Když jsem ho přemoh a dotáh sem, myslel jsem, že je to ten netvor -
- z našich blat. Pozor, pane.
Vždyť byl špinavej jak prase...!
Tys otvírala tyhle dveře? Mohl nás všechny zamordovat!
- Byl špinavý. - Tys ho myla? Prokristapána!
Kdybych nevěděI, že jsi tak blbá, myslel bych, že jsi posedlá. Domů!
Tomuto muži by zřejmě prospěla návštěva u holiče.
Ale jak oba víme, široko daleko tu žádný není.
To je pravda, pane.
Ale stejně nevím, co s ním.
S takovým divousem.
Toho už neuvidíme. Swaffer ho vycepuje!
Hodná paní, nikdy nezapomenu!
Děkuji!
Muselo být strašné zůstat bezmocný v cizí zemi.
Tu zimu trápil Janka strašný stesk.
Mě platí za to, že pasu ovce. Nebudu kopat jámy na cizí hovna!
Swaffer zapomněI, ve kterém století žijem.
Budeš to muset vykopat sám.
Pracoval zadarmo. Žil jako otrok.
A protože neznal jazyk, nemohl o sobě nic říct.
Později mi řekl, že ho hřála jen vzpomínka na dívku, -
- která mu dala chléb.
Nevím, jestli si na něj Amy někdy vzpomněla.
Její život plynul beze změn.
Každou neděli musela navštěvovat své rodiče.
Jdeš pozdě.
- Dobrý den... - Co sem pořád leze?
- Chodí mi pomáhat. - Je divná.
Divíš se, když jsi k ní takový?
Ty bys umlčel i pěnkavu.
- Já ji živil... - Teď živí ona nás!
- Ve svým domě říkám, co chci. - Dům patří Swafferovi.
Nemusíš mi to připomínat. Ona nám dělá ostudu.
- Izáku! - Sbírá na pobřeží haraburdí.
Všichni to vědí!
Kam jdeš?
- S tebou mluvím, slečinko! - Izáku, prosím tě!
Kvůli skandálnímu sňatku rodiče lzáka vydědili.
V Amy viděl příčinu všech svých útrap.
Její zbraní proti nim bylo mlčení.
Izolovali Amy od vesničanů, a tak svou lásku věnovala moři.
Ale moře nemohlo nahradit milého.
Šach.
Zatraceně! Zase jste mě porazil.
V šachách jste ras, ale děIníkům v neděli přeci dáváte volno, ne?
Nevím, jestli se mu dá tak říkat.
Smith ho chytil na dvoře farmy New Barns.
Domnívá se, že je to blázen.
Vy jste cestoval po světě. Řekněte, -
- myslíte, že by tenhle chlapík mohl být hinduista?
Pokud nezměnil víru, určitě ne.
Připomíná mi Basky.
Mluvíte španělsky, seňore?
Jste v Anglii.
Mluvíte francouzsky? Rozumíte?
Děkuji, pane.
Naučil se pár slov od mé dcery.
Zdá se, že si říká Janko Horal.
Janko! Prosím...?
Ano... samozřejmě.
Moskva? Tolstoj, Čechov...
Sakra... pomozte mi!
- Volha? Kyjev? - Kyjev je hlavní město mé země.
Swaffere, je to Rus!
- To jsou výborní šachisté. - Byl jsem na cestě do Ameriky.
Ameriky.
- Jak dlouho je tu ten čIověk? - Od zimy. Pár měsíců.
- Moje dcera to ví lépe... - Od osmnáctého února.
Toho dne moře vydalo ty mrtvé.
Máte tu jediného, který přežil to neštěstí v Eastbayi.
Dr. Kennedy.
Kennedy.
Myslíte, že ví, že všichni jeho přátelé zahynuli?
Nevím...
Pokud ho občas můžete postrádat, rád bych ho učil anglicky.
Proč ne?
Třeba vás naučí hrát šachy tak, aby vám stáIo za to sem jezdit.
Posaď se.
Jez.
To teď dostaneš pravidelně.
Jsou to peníze.
Budeš pracovat jen ve dne, v neděli máš volno.
Ve svém volnu si dělej, co chceš.
Na té farmě je dívka...
Dívka? Snad nemyslíš naši Amy?
Amy? Možná, že se tak jmenuje.
Hodná paní... a moc krásy.
Naše Amy? To bys měI lepší se Swafferovic klisnou.
Asi by sis i víc užil.
Pane Swaffere, vy vezete to dříví! To bude William rád.
- Ještě neví cenu. - Pojďte dáI na čaj.
- Šálek čaje by se hodil. - Vy dva počkejte tady.
Děkuju. Děkuju.
Počkej, Amy.
Nemáš trochu času pro svýho otce?
Otče...
Tenhle mladík si myslí, že jsi hodná paní, víš to?
A moc krásy!
V tý zástěře ti to opravdu docela sluší!
Nemá smysl pro legraci, víš?
- Proč? - Ty nechceš ten koláč?
- Ne, Kennedy, nedobrý tah. - To není dobrý tah.
To není dobrý tah. Správně!
Učíš se anglicky rychleji, než já šachy.
- Slečna... pomáhá já, mně... - Slečna Swafferová.
Proč je slečna... na židli-vozu?
Asi před dvaceti lety se měla vdávat.
Večer před svatbou spadla s koně.
Milovala jízdu na koni. Poranila si páteř.
Její ženich pak na svatbu zapomněI. Ona asi ne.
Proto nosí pořád černé šaty?
Důvod by to byl.
Proč nejste vy ženatý, Kennedy?
Byl jsem. Strašně dávno.
Moc dávno... měI jsem ženu a syna.
Jednoho večera mi oba vzala epidemie tyfu.
- Ale vy nenosíte černé šaty? - Ne.
Šachy jsou jako život.
Musíte hledět dopředu.
Daleko dopředu.
Šach mat.
Ne tak rychle!
Kupte si prasečí hlavu...
Tady máte tu stuhu a ještě drobné.
Přejete si něco, pane?
No ne! Myslel jsem, že přišel Princ Waleský!
Tohle je dobré a pevné, ale mám lepší...
- Skutečný oblek, jako máte vy. - Velmi elegantní, opravdu.
- A tohle? - To je... moje záhada.
- To je mé tajemství. - To je mé tajemství.
Každý čIověk má právo na svá tajemství.
Zvláště když má dobrý oblek.
Milostivá paní...
Promiňte.
- Děkuju. - Děkuju, děkuju...
ChtěI bych, s vašim souhlasem, smím-li vás prosit...
Promiňte. ChtěI bych s vámi jít na procházku.
Půjdete?
Požehnej vám Matka Boží.
Děkuju.
Kdy můžu zase přijít?
- V neděli mám volno. - V neděli... děkuju.
Amy? Už jsi dodělala tu podlahu?
- Děkuju Ti, Bože! - Zatracenej blázne!
Podívejme se... kohopak to tu máme?
Ví Swaffer, že jsi zdrhnul?
Říkám, že ten chlap je nějakej epileptik.
K čertu! Amy, mazej domů, než se vrátí paní!
No tohle...
Doufám, že víš, co děláš, slečinko! Slyšíš mě, Amy?
Až se to dozví tvůj otec, budeš mít peklo, to si pamatuj!
- Je tvá země krásná? - Ano. Lidi tam mají dobré srdce.
- Tohle je... - Moře.
Věčné moře, temné moře... kruté moře.
- Odtud jsi sem přišel. - Pamatuju si jen tmu a vítr.
A nářek dětí.
Všechna srdce, zmařená láskou a strachem, -
- tam čekají na své znovuzrození.
To nezní křesťansky...
I ty jsi blázen, když chodíš s pomateným chlapem.
Kdyby ses mu podívala do očí, jako já, -
- poznala bys, že je nebezpečný.
Měla bys dát na Smithovy. Mají o tebe starost.
- Celá vesnice si o nás povídá. - Není to poprvé!
- V tom jsme mistři, ne? - Jako manžel nestojíš za nic.
Mohl by ses aspoň chovat jako otec ke svým dětem.
- Řekni jí, aby se s ním nestýkala. - Nemám právo jí něco říkat.
- Měla jsem zůstat s tvým otcem. - Ale já ho miluju!
Tak si jdi za svým cigošem!
Amy... když mi bylo tolik co tobě, byla jsem taky pošetilá, rozumíš?
- Byla jsem zamilovaná. - Vy jste se s otcem brali pozdě.
- Vím, že jsi mě už čekala. - Ta horká krev je zrádná.
- Je to Boží past na nás ženy... - Mary, vyhoď ji z mýho domu!
Do toho, jak žiješ, mi nic není, -
- ale jestli tě ještě nachytám na svý farmě, rozbiju ti hlavu!
Varoval jsem tě!